# Film: Yolki (2010) # Délka filmu: 01:28:58 # Velikost souboru: 1464653824 B # Kódování: utf8
Nemáme až tak mnoho svátků, které by slavila celá země.
Patří mezi ně úspěšná hra ruských fotbalistů
a Nový rok.
Poněvadž druhý z nich slavíme daleko častěji,
budeme mluvit právě o něm.
Už se tak stalo, že se Rusko-maminka roztáhla po zeměkouli
do devíti časových pásem.
A ve chvíli, kdy se už ve Vladivostoku dojídá salát,
v Kaliningradu ho teprve připravují.
Právě zde, v nejzápadnějším městě,
kde děti čekají dědu Mráze ze všech nejdéle,
začal náš příběh.
Ořeškine, no kde jsi?
- Chceš pomoct? - Odpluj.
Pomoz radši mně.
Tak jo.
Murom.
Moskva.
Archangelsk.
Kaluga.
- Ašchabad. - Jusufe, to není ruské město.
Mám tam dceru,
už nevěsta.
Hele, už jde.
Hrajeme na města, máš "N".
Novosibirsk.
Kiněšma.
Cože?
Sám jsi Kiněšma.
Můj táta tam byl.
Máš štěstí.
Jak tam mohl být, když jsi říkala, že je v Ufě?
V žádné Ufě, ale ve Finsku.
V jakém Finsku? V Jakutsku.
A můj otec mi poslal ananas v čokoládě.
A nic neřekneš?
- Sem s ním! - Hned je tady.
Dívejte! Dívejte, co Komsomolka píše!
Ruský prezident navštívil města na Volze.
A zvláštní pozornost věnoval městu Kiněšma.
Ale, ukaž.
- Naval. - Odpluj.
27. prosince odjel prezident do Soči na schůzku s primátorem.
Dále. Tady - Ufa, Jakutsk, Finsko.
30. prosince odjel prezident do Finska.
Co to je?
Všechno si vymyslela,
má to z novin.
Dívala se, kam jezdí prezident, a říkala, že je tam její otec.
- A my jsme jí ještě záviděli. - Jak mohla?
On je ale můj otec.
Cože?!
Nemohla jsem vám to prostě říct.
Skvěle, tak ať tvůj tatíček, až bude dneska v televizi všem přát,
řekne dcerce: "Varjo, ahojky!"
Tohle se nedá říct do televize.
No tak...
Tak ať řekne...
Důvěřuj dědu Mrázi, ale sám to nezvorej.
Jinak s tebou nebude nikdo mluvit.
Nikdo a nikdy.
- Dobře. Řekne to. - Uvidíme.
Vóva netušil, jak pomoci ubohé Varje.
Cožpak je možné změnit novoroční projev ruského prezidenta?
A ve stejné chvíli, na druhém konci země,
v dalekém slunečném Jakutsku,
člověk, který by mohl Vóvovi pomoct,
odcházel ze sauny.
Borisi Michajloviči, a ty nemáš strach, že tvoje Olja
- půjde za jiným? - Proč?
Nový rok bude slavit s někým jiným,
a s kým slavíš, s tím pak budeš.
Už půl roku nebyl Boris v Sankt-Petěrburgu
a neviděl svoji nastávající.
Haló, Oljo?
Ahoj, ahoj.
Oljo, neuhodneš, co se dneska stalo.
Včera přijel do Ufy prezident.
A naše akcie hned, hned,
hned narostly o 12 pro... co ty...
o 12 procent.
Ale to není to hlavní.
Hlavní je, že já...
nepřijedu 20. dubna,
ale už 4. března!
Oljo, už jsme přece spolu tisíckrát mluvili,
že to nedělám pro sebe,
ale pro nás.
Tenhle Nový rok oslavíš beze mě, ale já brzy přijedu.
- A jak se budeme mít? - Všechno bude dobré.
Poslal jsem ti na účet nějaké peníze, kup si něco.
Něco nej, nej.
Mimochodem, Nový rok budeš slavit sama?
Ne.
Ale neboj se, mám s kým být.
To jest?
Oljo, teď jsem nepochopil tvoji odpověď.
Oljo, máš někoho?
Borjo, promiň, vypadá to, že se mi vybila baterka.
Oljo!
Vybila se jí baterka.
- Oljo! - Ať děláme, co děláme, nemůžeme se...
No dobře.
Ej, ej, účtárna!
No tak? Kam jedem?
S holkami jsme se rozhodli začít slavit. Půjdeš s námi, že?
Stůj. Stůj! Stůj! Stůj!
- Ty to... no... - Na letiště nebo co?
Jo... ale rychle.
A tak Boris doufal, že ho Olja
miluje jako dřív a čeká.
Ale tady taxikář z Krasnojarsku Páška
neměl v co doufat.
Hele, jaké tu jsou Sněhurky! O-o!
Ale dědů Mrázů je nedostatek.
Já za noc stihnu popřát 2 - 3 Sněhurkám,
ale ostatní nezvládnu.
Já mám svoji Sněhurku.
Počkej,
vždyť je to Věra Brežněva.
No ty si dáváš!
V dětství jsem měl to samé.
Miloval jsem Millu Jovovič.
Cože? To myslíš vážně?
A jak si to představuješ?
Jedeš si tak po cestě, ano?
A najednou tam stojí ona.
Zavezeš mě do klubu "Nirvána", šéfe? Jdu pozdě na koncert.
Jo...
těžký případ.
Zázraky se nestávají.
Šéfe, klub "Nirvána", ale rychle.
Jedeš? Skvěle.
Vypadá to, že Páška nakonec chytil štěstí za pačesy.
A tady v Jekatěrinburgu,
Páškův strýc, kapitán policie Sinicyn,
chytil někoho jiného,
za něco... jiného.
- Lavěri... - Zdravíčko, kapitáne.
Pustil jsem chlapy zakousnout.
- Až přijdou, ať ho vyřídí. - Dobře.
Půjdeme.
Valerii Petroviči, se vší úctou. Proč jste dal nevinného člověka
na Nový rok do basy? Je to fér?
Jak říkáš. Fér - ne fér,
a zloděj šperků,
na Nový rok v mém okrsku,
...je fér?
Soudruhu kapitáne, za tohle vám majora stejně nedají.
Uraž se, Zajceve.
Neudělal jsem to, víte, nemáte ani žádné důkazy.
- Ukázala na tebe prodavačka. - Říkám, že jsem kamarádům vybíral dárek.
Tvoji kamarádi v rokli dojídají koně.
A proč jsi ho nekoupil? No?
- A za co koupit? - A proč jsi vybíral?
No prostě jsem se díval.
Díval?
- Půjdeme. - Ale, Valerii Petroviči, říkám vám,
vybral bych ho, pracoval a přišel.
Právě si hledám práci.
- Vy mi nevěříte? - Prší.
- Slyšíš? A? - Ne.
Ne? A přece kape.
A víš proč?
To vězení po tobě pláče.
Tohle není směšný.
Ale za to pravda.
Zajceve, máš na čele napsáno,
že jsi zloděj.
A kde má sedět zloděj?
Ale já ten řetízek nevzal.
Krása.
Ten večer nezadrželi pouze Ljochu.
V Ufě zadržela Juliina ženicha v práci ohromná
pracovitost.
Dřív to nestihneme, protože...
Nicméně Julie se přesto rozhodla koupit jeho oblíbené šampaňské.
- Oh, promiňte. - Promiňte.
Šťastný Nový rok.
Dobrá, v deset.
Dobře.
Dobře, všechno, ahoj.
Tvoje oblíbené.
Milé slečny,
netřeba si zoufat, pokud narazíte
na podobně špatného ženicha.
Vždyť změnit váš život
může jen a pouze... opravdový muž.
Varjo, vím, co je třeba udělat.
Já také vím.
Nikdo mě tu už nikdy víc neuvidí.
Ne, aby to prezident řekl.
Jasně, a ukázal kouzlo.
Je teorie šesti známých.
Všichni lidé se na zemi znají přes šest lidí.
Podívej.
Tohle jsi ty.
Tohle je prezident.
Máš známého.
Ten má také známého.
Ten má známého a ten má známého.
A tak to půjde až do prezidenta, chápeš?
Nevěříš.
Dobrá.
U koho začít řetěz šesti známých?
Nebyl čas na přemýšlení, a tak se Vova rozhodl spolehnout na štěstí.
Výběr padl na Míšu,
odchovance dětského domova, toho času bydlícího
na Kubě.
Míšo?
Miško, jsi tu?
Myslela sis, že jsem medvěd?
Ale ne, prostě jsem myslela, že jsi celý takový,...
nadšený, černý, jezdíš na bentley.
Jsi takový směšný.
Ano, proto jsem odjel na Kubu,
protože tenhle byznys, tohle pozlátko, drahý fára, večírky u Timotiho v San-Tropez,
všechno mě to dostalo!
Chtělo se mi odejít někam daleko-daleko.
Jenom nikomu neříkej, že se znám s Timotim.
Stydím se za to.
Chápu tě, také jsem poprosila rodiče, aby mě poslali do Švýcarska.
Je tu tak klidně.
Dokud jsem se neukázal já!
Zábavný, tady takoví nejsou.
Bylo by prima, kdyby jsi přijel.
Opravdu?
Oj, promiň prosím, zvoní mi telefon.
Ano, slyším.
Pracovně. Hned, vteřinku.
Ano?
Míša se stal prvním článkem v řetězu šesti známých.
Musíte mi pomoct.
Je to velmi vážné!
Moje kamarádka Varja všem řekla, že je prezident její táta.
A že ji v novoročním projevu pozdraví.
Řekne kódová slova.
Ale Varja ve skutečnosti nemá tátu.
Proto je třeba rychle poprosit prezidenta, aby řekl ta slova.
Prezidenta?
Prezidenta. Dobře, řekne, žádný problém.
Tak to je všechno, dobrá, neutrácej, voláš na druhý konec světa.
Ahoj.
Počkejte přece, zapište si ta kódová slova.
Ó, kódová slova? Dobře.
Důvěřuj dědu Mrázi, ale sám to nezvorej.
Najdeme ti tvého prezidenta.
Ahoj.
Děkuji, aho...
Jinak nás prostě přivedete do kláštera.
Předejte. No ano, po řetězu.
Všichni ve vás věříme.
Hodně štěstí.
Čpoňks!
Jsi blbec, Ořeškine.
- Cože? - Nic se nepovede.
Řetěz je spuštěn.
Volal jsem váženému člověku.
Ano, to všechno mění.
Proč to nechápeš?
Je to systém!
Vyřídí to prezidentu.
Prezidenta?
Ano, děcka v Kremlu mají problémy, je třeba to rozseknout.
Miško, pojďme si slíbit.
I kdyby se stalo cokoliv, nikdy si nebudeme navzájem lhát.
- Dobře. - Dobře, pouze pravda.
Nic kromě pravdy.
Poslyš, už musím, přišli sem spolužáci.
- Slib mi, že mi ukážeš, jak surfuješ. - Slibuji, samozřejmě.
- Dobře, čekám. - Ahoj.
Kuba se proměnila v místnost na koleji Kazaňské univerzity.
Nový rok na krku a my máme uprostřed pokoje bungalov.
Žijeme jak dekorace na pláži, no co to je?
Chápete, že jsem kvůli vám musel slíbit něco,
co nikdy nemůžu splnit?
Kvůli nám?
Kvůli tobě se už tři měsíce tlačíme v koutech,
abychom se neukázali té tvojí Švýcarce.
Měl bys jí říct pravdu, když ti dá kopačky, tak dá.
- Samozřejmě dá. - Kluci, pomozte mi, naposled.
Musím ukázat Leně, jak surfuji.
Přímo tady? Na surfu?
S tvojí hlavou...
Krátce, Miško, nemáš jinou možnost.
Je čas přiznat se.
Šťastný nový rok, sousede.
Ne, děkuji.
Ale ber, ber, ještě mám.
Promiňte, pánové, u nás je zakázáno pít alkohol,
kromě nabízeného na palubě.
Letuško, když se zlobíte, jste tak sexy.
Dobrá, seďte, ale tiše, aby to nikdo neviděl.
Děkujeme, krasavice.
Umíš to s ní.
Jakutská dramatická.
- Šťastný Nový rok? - Šťastný Nový rok.
Co v Petrohradu? Na turné?
Jasně.
Za přítelkyní.
A ty?
Já také...
za přítelkyní.
Promiň mi...
Letím za tebou! Linka...
Nějaká chyba?
Co?
To se stává.
Co se stává? Žádná chyba.
Pracuji, jak traktor,
aby měla všechno, auto, byt, náušnice...
- Budoucnost... - Ano, například.
A potom telefon, najednou se jí vybije baterka.
Pozornost.
Cože?
Holky od nás potřebují pozornost.
Třeba: "Haló, drahá?
Poslyš, nejspíš se dneska zdržím, můžeš zajít někam s kamarádkami?
Jasně, neruš mě ještě třicet let, dokud pracuji,
a potom se budeme mít skvěle."
- Nemusíš... - Promiňte.
Nemusíš tolik mluvit o ráji v salaši.
Holky potřebují pouze, abychom byli tupě s nimi.
Pokud tam nebudeš ty, bude někdo jiný.
Šťastný a veselý!
- Pro tebe. - Děkuji.
Tati!
Víš, co jsem našel na internetu?
- Co, synku? - Že je v Báblech jiné časové pásmo.
Mají tam o dvě hodiny méně.
Nový rok můžeme slavit nejdřív tady a potom vyrazit do Bábel...
a tam ho oslavit podruhé.
Prima.
Péťo, pomoz mi s taškami.
Proč stojíš?
Jdi, přines ty tašky.
Péťo, co tady děláš?
Představ si,
v Báblech je jiné časové pásmo.
Je tam o dvě hodiny méně.
Můžeme oslavit Nový rok nejdřív doma
a potom zajet do Bábel.
- A tam to zopakovat. - Skvěle.
Přineseš kompot z balkónu?
Samozřejmě.
Julko, hlavu vzhůru,
najdeš si jiného ženicha.
Holky, nepotřebuji nikoho, no čestné slovo, nechci se vdávat.
Takže si budeme dávat kytky samy, dobře.
- Kde mám vázu? - Kompot se lotos opravdu povedl.
Tomo!
Tomo.
- Co děláš? Zbláznila ses? - Opatrně, opatrně.
Chtěla jsem dát kytky do vázy, Péťo!
Ale jaká váza?
Tamarko, no ty ses zbláznila.
Taková tíha, z ničeho nic upadneš a něco si zlomíš.
Všechno udělám sám.
Oj, Tom, nemůžu.
Takový starostlivý, nosí tě přímo na rukách.
Vázičku vyndá, vodičku nalívá.
Já nemůžu!
Telecí něžnosti.
Julko, přej si někoho na Nový rok.
Bude tě potom také nosit na rukách.
Péťo!
Sem postav ty kytky.
Sem, sem.
Já si třeba loni přála,...
aby Petr přestal pít.
A ano, přestal.
Takže, Julčo, poslouchej mě a pamatuj si.
Prezident končí projev,
začínají bít hodiny.
S jejich prvním úderem
napíšeš svoje přání na lístek,
spálíš ho, popel nasypeš do skleničky se šampaňským
a před posledním úderem hodin ho vypiješ.
Když uděláš všechno správně, určitě se to splní.
Moje drahá, tvůj Péťa má Saturn ve dvanáctém domě, jak loni vstal, tak pořád stojí.
Dokonce, i kdyby chtěl něco vypít, stejně se mu to nepodaří.
Podívej, Julčo, sestavila jsem ti tvůj osobní horoskop.
Celkově není špatný.
Podívej, tvoje kolo štěstěny teď přechází do pátého domu.
A hned jak se tam dostane,
Venuše se ocitne v sedmém.
A pak bude muž, děti, rodina, a vůbec naprostá harmonie.
Ano, hodně dobrý.
Blbosti, nevěřím na takové pověry.
Takže za osm let se planety dostanou do takových poloh, jaké jsou třeba.
- Kolik je ti teď? - 35.
No správně, a pak budeš mít 43.
Jakých 43?
S osudem je třeba bojovat.
A kdo o tom pochybuje? Samozřejmě musí bojovat.
Hned jak budou planety správně, musí se drát dopředu.
- Juli. - Julčo!
Julčo, co je?
Julie.
Julinko, Julinko, holčičko! Co je?
Julie. No kdo by dneska potřeboval chlapa?
Samozřejmě, proboha. Je to jenom osm let.
Iro!
Naznačuji, naznačuji a ty pořád o těch osmi letech. Na co myslíš?
Tak nenaznačuj. Proč jsem to všechno dělala?
- Aby nežila v iluzích. - Jsi prokurátor nebo co? Osm let.
- Astrologie... - Jaká astrologie?
Tohle učení má deset tisíc let...
Co navrhuješ?
Já? Já? A ty co?
Napiš své přání na kousek papíru.
Tomo.
Hele, ty kytky postavím na stůl, jo?
- Péťo, neruš! - Odejdi odsud, prosím.
Zatímco v Ufě kamarádky debatovaly, co je lepší,
jestli zapalovat lístečky, nebo věštit podle planet,
v Permu se dva sportovci rozhodli vyjasnit si v čestném boji,
kdo je lepší,
lyžař anebo snowboardista.
Co myslíš?
Normální trasa, ne?
Domluvili jsme se, že ji vyberu já.
Nebo jsi dostal strach?
Všechno, jedem, neodbíhej.
Odpočítávej.
Tři, dva, jedna.
- Co je? - Cože? Cože?
Špatně. Musíš počítat do pěti. Do pěti je správně.
Dobře, tak do pěti.
Ano.
Kolja se stal druhým v řetězu šesti známých.
Haló, Koljo, ahoj, tady Míša z Kazani.
Ano, víš, máme tu
takovou záležitost.
Jedna holčička, ona vůbec,
hodně se zamotala do lhaní a teď se z toho
nedokáže dostat.
Vzpomněl jsem si, pamatuješ, jak jsi říkal,
že jsi v Soči lyžoval na sjezdovce s prezidentem?
S prezidentem? Pamatuji.
Nemohl bys poprosit prezidenta, aby ve svém novoročním projevu
řekl několik slov?
Poslyš, Míšo, to číslo na prezidenta jsem ztratil.
Rozbila se mi SIMka.
Ale mám kontakt na Věru Brežněvu.
Jo, je fakt dobrá. Všichni ji znají.
Na beton pomůže.
Děkuji.
Ten text napíšu a pošlu SMSkou.
Pro všechny případy.
Kdo volal?
Děda Mráz. Jedem.
A co myslíš, kdo je děda Mráz?
Lyžař nebo snowboardista?
Snowboardista.
To tedy ne, má lyžařskou hůl, rozumíš?
Ale možná je to berla.
Představ si, jak děda Mráz frčí na snowboardu jako na kartonu.
Je lehčí jet na kartonu, než na tvojí desce.
Ticho. Nejlehčí by bylo nejezdit vůbec a jenom se válet na pláži.
- Jo, tvůj... - Ticho!
Tvoje deska vůbec...
Jedem.
Do pěti.
Raz,
dva,
pět!
Udělej destroy, pořádek je strašný!
Rozbíjej, lámej, třes prázdnou palicí.
Dopij, rozbij a otevři novou.
Dělej, dělej!
První! Jsem první!
První budeš u svojí holky.
Ale teď jsi druhý!
...lámej, třes prázdnou palicí,
Dopij, rozbij a otevři novou.
Dělej, dělej!
Udělej destroy, pořádek je strašný!
Rozbíjej, lámej, třes prázdnou palicí.
Bože.
To jsou paraziti.
Zničili mi celou schránku.
Dělej, dělej!
Ty jsi zabil...
bábu Máňu?
Co budeme dělat?
Na obrázcích jsem viděl,
musí se jí zacpat nos,
potom políbit
a pak se probudí.
A jsou i jiné varianty?
No, musí se jí nazout lyže na nohy,
aby to vypadalo jako nešťastná náhoda.
Ty si myslíš, že by někdo uvěřil, že se babka rozhodla jet po schodech na lyžích?
To jo. Babka by určitě zkusila snowboard.
Od ucha k uchu.
No můžeme zavolat sanitku.
Přesně!
Proč jsi to neřekl dřív?
Tupec.
Šéfe.
Vylil jsem vodku do akvária.
Pijte ryby na...
pijte ryby na moje narozeniny.
Stravte den v policejní kůži,
život se vám ukáže, naopak...
- Opravdu děda Mráz a Sněhurka? - Říkám ti, přečti si zprávy.
Za 24 hodin přepadli druhý obchod.
Petroviči, už jsou čistý.
Petroviči! Štastný a veselý!
Nechápu.
Tak.
No tak co tu máme?
- Hned se koukneme. - A kdo volal?
Nevím.
Krajová, přijměte pacienta.
Co tam máte?
Bezvědomí, asi 70 let.
Puls má, oko ne.
Co to znamená?
Kde je oko?
- Co já vím? - No, jako že chybí oční protéza.
Jak teď bude koukat na televizi?
Div jsi nezabil babku, ale já teď spasím holčičku. A víš proč?
Protože snowboardista je lepší než lyžař.
Poslyš, do které nemocnice ji odvezli?
Nejspíš do Krajové.
V Puškinově.
Rozbilo se auto, Věro, venku je -30, klid.
Dáš si kokino?
Feďo, řeč byla o jednom koncertě.
O klubu nepadlo ani slovo.
Dneska jsme měli odletět.
Mladý muži, na letiště prosím.
Tak klid.
Jedeme do klubu, všechno je v pořádku.
Co je, Věro?
- No dobře, dobře. - Žádný dobře.
Nejsem tvoje hračka.
- Kdo je tu tak náladový? - Ruce pryč, Fedore.
- Náladová hvězdička. - Přestaň.
Co se děje? Proč stojíme?
Generátor.
- Co budeme dělat? - Je třeba zatlačit.
Tlačení pomůže.
Hej, hej!
Kam mě to vezete? Hned zastavte.
- Haló! - Feďo? Unesli mě.
Neobtěžuje tě?
Zdá se, že ne.
Hej, hej.
Nepochopil jsem, proč se tak splašil?
A odkud to mám vědět já? Kam jedeme?
- Na letiště. - Na letiště.
Na jaký letiště, do prdele?
Kdo to vymyslel?
Bondarev, Pavel Sergejevič.
Kdo je ten Bondarev?
A kdo je to?
To jsem já.
Co znamená, že já?
Co si to dovolujete, mladý muži?
Vždyť jsi sama chtěla na letiště.
A odkdy jsme přešli na tykání?
Vidím vás poprvé v životě.
A já tě vídám každý den.
Haló!
Haló, co říká?
Poslyš, promluv si s ním sám.
Vás.
U telefonu.
Bondareve, chápeš, že kvůli tobě přijedeme pozdě do klubu?
Ale vždyť jste se domluvili jenom na jeden koncert.
Ale co je ti do toho?
Jestli tu nebudeš do minuty...
Nějak to vypadlo.
Dobrá, Pavle Sergejeviči, zavtipkovali jsme si, ale už stačilo, otoč to.
Vidím heslo,
vidím znamení,
věřím pouze v to, že láska spasí svět.
Vidím heslo,
- vidím znamení. - Zpíváš to špatně.
Znám heslo,
vidím znamení,
věřím pouze v to, že láska spasí svět.
Znám heslo,
vidím znamení,
pestrobarevnou řekou láska spasí svět.
Představ si, jsem jak... Jsem jako pubertální výrostek.
Na facebooku jsem uviděl fotku a zamiloval se do ní.
Jenom tak, pomocí fotky.
Až po uši.
Vážně, čekal jsem na ni celý život.
No ano.
Byli jsme spolu tři dny, až po uši, nikdy se mi nic takového nestalo.
Chápeš?
Požádám ji o ruku.
Will you marry me?
Učí mě anglicky.
- Opravdu. - Ano.
Moje taky.
- Žeňa. - Borja.
A ta tvoje kde?
V gymnáziu.
Na ostrově.
Na Vasiljevském?
Jo. Odkud to víš?
A... jak se jmenuje?
Dokonce jsem jí napsal písničku.
Řekni mi Olenko, kdo jsi?
Tak miluji tvoje fotky.
Ty, kde v bílých plavkách,
stojíš s opáleným chlapem.
Tak co? Působí?
- Will you marry? - A proč nikoho nemá?
Měla někoho.
Nerozhodný.
Víš jak, sto let spolu, ale neožení se.
Pojď nejdřív společný byt...
potom auto, chatu.
Pořád na důležitých služebních cestách.
Zkrátka, nechala ho.
Jak nechala?
Tak.
Měli i nějaké problémy v posteli.
Jaké?
Měl tam to...
sám se nedokázal vytočit do boku.
Chápeš?
Já mám problémy v posteli, jo?
Zkus pracovat 20 hodin denně.
Kuře nebo rybu?
Cože?
Kuře nebo rybu?
KUŘE - RYBA
Nebojíš se, že se objeví?
Kdo?
No ten...
ze služebky.
Ne, nebojím.
Proč?
Je přece... na služebce.
Naše láska je jak složité jídlo,
celou noc vaříme, ráno usneme...
A ne Jelkin, ale Jelkino.
Je to přece lyžařské středisko.
Lyžovala jste tu, když jste přijela do Permu, ještě jsem vám pomá...
Až k vám příště přijedu, určitě vám sama zavolám.
Věra se stala třetím článkem v řetězu šesti známých.
Poslyšte, všichni jsme snowboardisté,
musíme si navzájem pomáhat.
Chápejte, je jedna holčička,
která je úplně sama.
Řekla, že její táta je prezident,
a teď se jí všichni posmívají, nenechají ji projít kolem.
Zůstala jí pouze jediná naděje.
Je třeba, aby ji ruský prezident pozdravil v novoročním projevu.
Fedor určitě někoho zná.
Otoč to.
Ale koho by znal? Nemá to zapotřebí.
Chápeš, má své kontakty.
Já mám také kontakty.
Bohužel veškeré Pavlovy kontakty spočívající v kapitánu Sinicynovi,
přišly i o mobilní telefon i o policejní uniformu,
které se v tu chvíli toulaly ulicemi Jekatěrinburgu.
Promiňte, můžu vám nějak pomoci?
Ano, kde je tu nouzový východ?
Aljoša?
Halinko, ahoj.
Ahoj.
Sakra, takové nečekané setkání.
Jo, také jsem nečekala,
...že zmizíš na pět let.
Halinko, poslyš, no...
Já jsem prostě, no...
Chápeš, odjel jsem prostě...
sloužit kvůli smlouvě.
Do první linie, nemohl jsem ti zavolat, nechtěl jsem tě strašit.
V pohodě.
Stal ses policistou?
Ano, vidíš...
jsem teď kapitán.
- Ano. - Ale mluvil jsi jinak.
Telefon.
Ano, ano.
Volají z oddělení, nic beze mě nezvládnou.
Tak to vezmi, vezmi to.
Nejspíš něco důležitého.
Ano, ano, samozřejmě.
Páška.
Ano, haló.
Ljocha, aniž by o tom věděl,
se stal čtvrtým článkem v řetězu šesti známých.
Haló, strejdo Valeriji, šťastný a veselý!
A Páško! Nazdar, Páško.
Budu stručný, je tu jedna holčička,
postupovala nesprávně, řekla, že...
Říkají jí, že se zázraky nestávají.
Kdo je on? A kdo ona?
A teď má vážné problémy. Krátce, je třeba vyřídit prezidentovi,
aby ve svém novoročním projevu řekl frázi...
- Počkej. - Důvěřuj dědu Mrázi, ale sám to nezvorej.
- Zapamatoval sis to? - Ještě jednou, komu to vyřídit?
Prezidentovi.
Aha, prezidentovi? Ano, samozřejmě.
- Určitě to vyřídíte? - Samozřejmě vyřídíme, ano.
Máme to přímo na oddělení,
- no přímé spojení do Kremlu. - Ale je třeba rychle.
Samozřejmě. Za dvě hodiny se vrátím na oddělení, sám zavolám.
- Cože, zavoláš osobně? - Sám, samozřejmě.
Každý u nás může volat.
Strejdo Valeriji, ty jsi úplně...
takový divný hlas.
Ale normální hlas, jsem prostě unavený.
Všechno, zatím. Zatím Páško, objímám tě.
Věro, kam jedeš?
Stůj!
Fedor pomůže s tou holčičkou. Páško, promiň.
Už jsem zavolal, Sinicyn si to vzal na starost.
- Všechno jde jako po másle. - Jaký Sinicyn?
Kapitán policie, brzy mu dají majora, sloužil v Petrohradu, všechny zná!
Má přímé spojení do Kremlu.
Věro, koupil jsem šampaňské!
Zajímá vás něco konkrétního?
Promiňte, občanko, pomiňte, služebně.
Konkrétně.
Půjdeme, posedíme, oslavíme Nový rok spolu.
Lidsky.
Nebo někoho máš?
Ljošo, já teď pracuji.
Ale vždyť já taky.
Dostal jsem signál, bude tu loupež.
Klid.
Nic se neděje.
Co je tam?
Služební oddíl.
Ukaž.
Ukaž, ukaž.
Proč jsi taková přísná?
Ljošo.
Pomozte orgánům právního pořádku.
Budete mít ještě nějaké otázky?
Všichni na zem!
Jdi, jdi!
Naval prachy, rychle.
Rychle! Dělej!
Jděte, rychle!
- Je třeba zavolat na policii. - Žádnou policii, já jsem policie.
Kam? Sem!
Dělej!
Řekl jsem prachy!
Kam jdeš?! Teď vystřelím!
Ty si myslíš, že nevystřelím?!
Kdo je tam?!
- Fízl. - Šťastný a veselý.
Na zem! Na zem!
Na zem, řekl jsem na zem!
- Na zem! - Nestřílejte.
Nestřílejte.
Dej mi pistoli! Dej mi pistoli!
Všechno je v pořádku, žádnou paniku.
Chtěli jste prachy, ale nevyšlo to, že?
Klid, klid, policie. Policie!
Řekl jsem, držku na zem! Držku na zem!
Jedu do Magadanu...
Ach ty hade.
Počkej, počkej, poslouchej mě!
Všechno ti vysvětlím.
Ach ty mizero!
- Co je, ženská? - Ruce vzhůru, bandito.
Kdo? Já mám být bandita?!
Co je, babko?
Na ksichtu máš napsáno, že jsi zloděj!
Co stojíte? Chyťte ho! Držte ho.
Jaký já jsem zloděj? To je on! Lupič!
Vždyť utekli, Děda Mráz se Sněhurkou.
To on nás před nimi zachránil.
Proč jsi na ně šel sám?
Mohli tě přece zabít.
Tvůj přítel je... hrdina.
Ano, já vím.
Hrdina?
Tak pojď, hrdino.
A co?
Odveď mě na oddělení... hrdino.
Jdi.
No ano.
Pusťte ho.
Vezmi tu čepici, je erární.
Děkujeme vám.
Co je?
Vrátím se.
Jedu do Magadanu...
- Všechno? - Všechno.
Do Magadanu.
Tvoje přítelkyně?
Pět let jsme se neviděli.
Jsem blbec, Petroviči.
Dobrá.
Půjdeme, hrdino.
V opičárnu?
Převlečeš se.
Dámy a pánové, naše letadlo přistálo na letišti Tolmačovo,
v Novosibirsku.
Teplota vzduchu je -20 stupňů.
Cestující...
No zopakuj to.
Opakuji. Cestující...
Poslyš, pojďme se protáhnout.
Pojďme.
Haló, Oljo?
Ahoj.
Poslyš, no,
nezvládnu přiletět.
Jedeme k primátoru na chatu.
Jsou tam prostě velké peníze, nemohl jsem se vymluvit.
Ano, promiň.
Samozřejmě, že si dělám srandu, Oljo. Jsem v Novosibirsku, přestupujeme.
Ano.
Napsal jsem ti novou písničku, poslouchej.
Řekni mi, Olenko, kdo jsi?
Já tak miluji tvoje fotky.
Ty, kde v bílých plavkách,
stojíš s opáleným chlapem.
Pozor,
Co je, příteli?
- Ale já nejsem tvůj přítel. - Začíná nástup do letu 3337,
- Oljo, zavolám za chvíli. - Začíná nástup do letu 3337,
Jakutsk - Sankt-Petěrburg...
- Děláš si srandu, nebo co? - Nikam neletíš.
Tečka.
No tak otevři, co děláš?
Jenom to, že nikam neletíš.
Co jsi hulil? To je moje Olja.
Je to moje Olja. Já jsem ten ze služebky, já.
No ten, co tam mívá boty.
Ale já si dělal srandu.
- A? - Otevři.
Jsme spolu pět let!
Pět!
Nedovolím, aby přišel nějaký
debil z internetu a všechno rozbil.
Bude se mnou.
Všechno skončí dobře.
Nepotřebuje tě, do prdele.
- Ani tebe, ani tvoje náušnice. - Neslyším.
Co, zamkl jsi mě a všechno se vyřešilo?
Dobře, nepoletím dneska.
Poletím zítra.
Stejně bude se mnou.
Miluje mě. Slyšíš?
Ty ze služebky.
Haló, Oljo?
Boris se ukázal pátým členem řetězu.
Zdravíčko, brácho.
Šťastný a veselý.
Ljocho? Ahoj.
Poslyš, Borisi, potřebujeme tvoji pomoc.
Jedna holčička...
z děcáku, no...
žvanila, že její táta je prezident.
A teď je třeba vyřídit prezidentovi, aby řekl ve svém novoročním projevu:
Důvěřuj dědu Mrázi, ale sám to nezvorej.
Kdyby tak někdo pomohl mně, Ljošo.
Co se ti stalo?
Moje Olja někoho má.
- Dlouho? - Dlouho.
Půl roku jsem ji neviděl, půl roku.
A pak volám...
Co, načapal jsi ji?
Ale ne, víš jak, došlo mi to.
Z různých... maličkostí, Ljošo.
Borjo, nikdy není pozdě, všechno se dá spravit.
Nic se nepodaří.
Ale podaří, Borjo, podaří. Mně se to dneska podařilo.
Spoustu jsem toho vrátil a nakonec se to podařilo.
Nemusíš se bát, chápeš?
Pozor,
končí nástup do letu 3337, Jakutsk - Sankt-Petěrburg.
V tu chvíli se už Nový rok blížil k Ufě,
kde si Julie připravovala své přání.
Nechť s vámi budou všichni nejdražší.
Píšu, zapaluji,
házím do poháru a piji. Správně?
Správně. Píšu, zapaluji...
Šťastný Nový rok.
- Raz! - Chci...
- Dva! - Chci potkat...
- Tři! - Chci potkat muže, který by...
- Čtyři! - Chci potkat muže, který by...
- Pět! - Chci potkat muže, který by na rukách...
Šest!
- Sedm! - ...nosil.
- Osm! - ...na rukách nosil.
Ještě ani nedokončila své přání,
už jí volal Roman.
Haló, Romane?
Myslela si Julie...
Ale nebyl to Roman.
Byl to Boris,
kolega z Jakutské pobočky.
Julie Michaljovno, přijel k vám dneska prezident?
- Jedenáct. - Prezident?
Ano, a co se stalo?
A stalo se to, že se dvě hodiny před Novým rokem v Kaliningradu
řetěz šesti známých
dostal skoro k prezidentovi.
Boris zavolal správnému člověku,
ale v nesprávnou chvíli.
Chápu, Borisi.
Jenomže jste mi právě zničil život.
Představ si, nejdřív musíš oslavit Nový rok u sebe a pak vyrazit do Bábel,
- a tam ho taky oslavit. - Skvělý.
Dvakrát.
Julie!
Julko.
- Julko, kam jdeš? - Julie!
Julko!
Kam ses vydala?
- Někam daleko? - Řekneš nám to?
Julie.
Urazili jsme tě nějak? Promiň, prosím.
Julie, promiň, prosím.
Kompot je výborný, Péťo.
- Cože? Kam? - Stop!
Stůj! Stůj! Stůj!
Hej! Stůj!
Stůj! Stůj!
Čas to zkusit jinak.
Co mi lezeš pod kola?
- Chci do Bábel. - Jakých Bábel?
Tisíc?
Dva, tři... kolik to může stát? Deset?
Nejsem taxikář, jsem hasič.
Ale u mě hoří. U mě hoří.
Hoří mi život.
V polovině země je už Nový rok.
A co když mu to ještě nevyřídili?
Nevím, určitě mu to už vyřídili.
Projev má už hotový, ne?
Technicky je možné mít pro každou část země jiný projev.
Varjo.
Jsme přece nejzápadnější město.
Na změny má po Moskvě ještě hodinu.
Práce na pět minut.
Ano, svět je malý.
Nedám ti ji.
Nevzpomněl sis trochu pozdě?
Nikdy není pozdě.
Hlavní je všechno stihnout, dokud bijí hodiny.
- A ty kvůli takový erundě... - Mám Venuši ve dvanáctém domě.
Nevím, v jakém domě máš Venuši, ale všechno určitě nemáš v pořádku.
Kdybys to řekla hned, vzal bych tě do cirkusu.
Víte co, jenom mě zavezte do Bábel.
A tam už můžete do cirkusu, na operetu, prostě kam chcete.
Nikam tě nepovezu.
Otočím to a jedem zpátky domů.
Je Nový rok, mimochodem volno, a já tu trčím s tebou.
- Třeba mě čekají doma. - A čekají?
Tak zastavte.
Zastavte, vystoupím a půjdu pěšky. A vy si jeďte tam, kde vás čekají.
Vystup.
Měla by sis najít normálního chlapa.
A ne se honit za věštbami.
- Dobrý den, šťastné a veselé. - Vyberte požadovanou operaci.
Jusuf pracoval jako hlídač v dětském domě.
Ano, chci odeslat peníze domů.
Zadejte číslo účtu příjemce.
A všechny vydělané peníze posílal domů do Ašchabadu.
Uveďte částku.
No, skoro všechny.
Můžu si nechat 299 rublů pro sebe?
Děkuji, že to máte přesně.
- Vaše objednávka. - Šťastný Nový rok, slešno.
Vám také.
A jednou ročně si sám sobě přichystal malý svátek.
Ale tentokrát...
mu osud připravil překvapení.
Slešno, promiňte prosím, vyměňte ho, prosím.
A proč hledat tak daleko?
Možná by bylo jednodušší rozhlédnout se okolo.
Napravo. Nalevo.
Rozhlížela jsem se.
Rozhlížím se, žádní nejsou.
Žádní normální.
...že nemohu pochopit, kdo jsi - on nebo ona.
Miluj mě po francouzsku, tak je to nezbytné,
jako bys byl nejprvnější, jako bys byl nejněžnější.
Za všechno, co bylo tak brzy, za to, čeho bylo tak málo,
miluj mě po francouzsku, tak se mi po tobě stýskalo...
Igore, šťastný Nový rok.
Tady Julie Michajlovna.
No vzpomínáte? Včera jste přijel k nám do podniku.
Julie zavolala Igorovi,
zaměstnanci prezidentova aparátu.
Věc se má tak.
Jedna holčička,
není moc úspěšná.
Ale bojuje. Bojuje a už se skoro dostala k prezidentovi.
Tento telefonát se mohl stát rozhodujícím v řetězu šesti známých,
kdyby nebylo Jusufa.
Aj, chápu, ale já nejsem Igor.
Počkejte, a kde je Igor?
- Jedem. - Jedem?
Jedem.
Brácho, kde jsi? Brácho.
Brácho, kde jsi?
Permská krajská klinická nemocnice.
Dobře, že jsem si vzal šálu.
Ticho, ty, ochlasto.
Tak. Vystrašíš všechny děti.
Nový rok přichází.
Tak, co vy tady?
Dobrý den.
Nepřivezli k vám babičku?
- Bábu Máňu. - Ano, bábu Máňu, takovou...
- kolem sedmdesáti. - Osmdesáti.
Přivezli, přivezli.
No a jak jí je?
A, no...
Ano, sedněte si.
Vaše babička tu není.
Ano.
Umřela?
V jistém smyslu...
Ruce, nohy má celé, ale...
Zkrátka, dal jsem ji na psychiatrii.
Proč?
Rozumějte, ona...
všem říká, že ji na schodech
srazil lyžař.
Halušky.
Halušky!
Halušky, určitě spadla.
Hej, hej, kluci.
Kluci, a kdo vlastně jste?
My?
My jsme nikdo.
Ano, nikdo.
Udělej destroy, pořádek je strašný!
Rozbíjej, lámej, třes prázdnou palicí.
Dopij, rozbij a otevři novou.
Dělej, dělej!
Dělej, dělej, začni uragán.
Všechno, hotovo. Jedeme. 5, 4... ano?
Ano, ano, dělej.
- Tak co, volám? - Tak přece volej!
- A kdyby přišel pro prkno... - Říkám ti dělej.
3, 2, 1. Volám!
Dělej uragán.
- Ahoj krotitelům vln! - Léno, ahoj!
- Rád tě vidím. - Já tebe taky.
Je tu uragán 8 stupňů, skvělé počasí na surf.
Míšo, tak to radši ne, je to nebezpečné.
Nic neslyším!
Všechno, kochej se, jak jsem slíbil.
Míšo, radši...
Buenos nočes, siňorita.
- Dobrý den. - Ukradli mi zavazadla.
Ano, jdeme na policii!
To je mi líto, ztratili jste něco cenného?
M-M-Míša. Míša, Míša!
Všechny moje karty jsi dávno roznesla,
všechny tahy byly prověřeny a hesla rozkryta.
Vzala si mě tvoje přitažlivá síla,
ty a já jsme jako vzájemný odraz.
Za oknem mi teď prší, jsi velmi daleko, ale přijdeš.
Překonáš všechny vzdálenosti, tvoje láska přece nezklame.
Léno, normálně, vidělas?!
- Chlapi, potřebuji to žehlící prkno. - Jak jsem slíbil, jak jsem slíbil.
To už stačilo.
Jsi šikula.
Šťastný a veselý.
- Míšo, vrať mi moje žehlící prkno. - Jaký prkno?
- Sakra. - Řekl jsem vrať ho.
- Není ti to líto? - Co tu děláš?!
- Vždyť držím, vidím to. - Rozbili jste mi kulisy!
A prkno co? Jak teď mám žehlit?
Léno!
Není žádná Kuba, jsem jenom obyčejný student.
Prostě jsem se bál, že se se mnou nebudeš bavit.
Léno! Léno, vím, že se nikdy nepotkáme,
ale musíš vědět...
Léno...
Míšo, počkej.
Neodcházej, prosím.
Řekni mi, kde jsi, jak tě můžu najít?
- Oh, nemám ani tužku ani papír. - Nechť s vámi budou všichni nejdražší.
Zůstalo několik chvil...
Čistý nemám, odtrhneš si půlku.
Aha, dobře, díky moc.
- Šťastný Nový rok. - Ale fungovat to nebude.
Raz.
Dva.
Dobrý den, tři.
Promiňte, prosím.
Čtyři,
pět.
Poslouchejte, ona...
Píše si přání.
Devět.
Deset!
Jedenáct.
Hurá!
- Šťastný Nový rok! - Šťastný Nový rok.
Promiňte mi.
Promiňte, že jsem sem tak vtrhla.
- Zůstaňte. - Ne, ne, ne, co vás nemá, ne.
Ne, jedu zpátky domů.
A vůbec, promiňte.
Přeji si potkat muže, který by mě nosil na rukách.
Julie pochopila, že zapálila nesprávnou polovinu.
A že její přání tedy zůstalo nevyřčeným.
Vše bylo zbytečné.
Haló, Ibrahime! To jsem já, Jusuf!
Potřebuji pomoct jedné malé holčišce.
Jinak propadne.
Ty jsi na Rudém náměstí.
On je na Rudém náměstí.
Kdo by si pomyslel, že právě Jusuf
bude mít v Kremlu svého člověka.
...ale sám to nezvorej, zapamatoval sis ta slova?!
Co tě nemá, Jusufe. Kde jsem já a kde je on?!
Promiň, Jusufe. Padá sní, musím pracovat.
Strejdo Jusufe,
s kým jste to mluvil?
Mám kamaráda v Moskva, zametá silnice.
Snad od prezidenta získá velký pozdrav pro malou holčišku.
Protože je mi líto holčišky, ubližují jí.
Holčička. Varja?
Varja! Odkud to víš, šejtane?
Řetěz se uzavřel.
Stalo se něco?
Co se stalo?
Děkuji.
Oklamal jsem tě.
Nepředali?
Sakra! Na koho jsem se spoléhala?!
Nechápu.
Předali to metaři.
Nechápu, proč jste mi nic neřekli?
Zavolala bych ministru školství.
Šest známých, šest známých, jo?
Ale ne, nezavolala bych,...
protože je to naprostá blbost.
Tak jak?
No, v podstatě...
Nespálila jsem tu správnou polovinu.
Vždyť jsem říkal, že to nebude fungovat.
A co tam bylo napsáno?
Objednávka na rentgen.
Aha...
Cože?
Parťák si vyvrtnul nohu.
Tak mu ji napsali.
Přijde vám to směšné?
Víte co?
Hej!
Co ty?
Noha.
Zafungovalo to.
Dcerka prezidenta.
A je pravda, že je tvůj táta prezident?
Oh, jak jsou všichni hezcí. Varjo, jdeme. Šikulové, šikulové.
Udělej mi laskavost, vyměň se se mnou.
Sedni si.
Tak, všichni ticho!
Drazí přátelé.
Tuto noc mám několik unikátních minut,
ve kterých se mohu obrátit ke každému z vás.
Tiše, tiše.
Děti, ticho.
Nic se neděje.
Nech toho.
Barboro, přestaň bít kluky.
Všichni jdeme do sálu.
Do sálu.
To bych od tebe nečekala.
Do sálu.
Promiň mi, Varjo.
Nedokázal jsem ti pomoct.
Počkej, to ty mi promiň.
Pojďme.
Chceme, abyste byli šťastní.
Ať jsou s vámi vaši nejdražší
a nejbližší.
Zůstalo několik chvilek.
Čas vyslovit svá přání.
Ať se vám splní všechna nejtajnější přání.
A jak se říká:
Důvěřuj dědu Mrázi, ale sám to nezvorej.
Šťastný Nový rok!
Cože?
Podařilo se to.
Yes!
Šťastný Nový rok, moji drazí!
Šťastný Nový rok!
Oh... známé tváře.
- Našel jsi svoji Sněhurku? - Nedáte si šampaňské?
Oh.
Šťastný Nový rok!
Bábo Máňo, rozhodněte.
Kdo je lepší? Lyžař nebo snowboardista?
Měla jsem jednoho... lyžaře.
On byl samozřejmě lepší.
Cože? Lepší než snowboardista?
Lepší než můj děda.
Odpusť, Bože.
Míšo, hej, pojď sem.
Leno?
Míšo?
Hory.
Kubánci.
Dobrý den.
Ano, ano.
Julie.
Bože můj, co se stalo?
Nic strašného.
Rentgen ukázal vyvrtnutí.
- Tomo? - Ano?
Co si přála?
Aby ji nosil na rukách.
Tak zaneste.
Ve smyslu pojďte dál.
- Pojďme. - Zveme vás.
Oljo.
Musíš si vybrat.
Buď já, a nebo tady ten.
Musíš se rozhodnout právě teď.
Olgo, tvůj výběr.
Ano.
Vybírej.
Já nebo on?
Oljo, miluji tě.
- Já tě velmi miluji. - Já tě také miluji.
Borjo, a to je kdo?
A já pořád ještě přemýšlím,
jak se k němu ta zpráva nakonec dostala?
Pojďme, zůstaneme dětmi,
ať láska chrání náš dům.
Pojďme, vymyslíme si svůj svět
a utečeme tam ve dvou...
Tvoje láska je jak první sníh,
přikryje náš kouzelný sad,
sotva se dotknu tvojich vlasů,
a pošeptám o tom, že čas nemá moc.
Věčnost bude hořet ohněm.
Vím, že nic není zbytečné,
dokud budeme spolu.
Pojďme zamaskovat stopy,
aby nás nikdo nenašel.
Zatímco láska pasí svět,
plejádami křišťálových not.
Tvoje oči rodí světlo,
moje chrání tvoje teplo,
řeknu ti tajemství,
a pošeptám o tom, že čas nemá moc.
Věčnost bude hořet ohněm.
Vím, že nic není zbytečné,
dokud budeme spolu.
Pojďte věřit v zázraky z dětství.
Objímat se navzájem, abychom se zahřáli.
A pojďte plavat od srdce ke srdci,
k cizím lidem žijícím v okolí.
Z Jakutsku do Petrohradu, abychom byli spolu,
kvůli lásce chtěli bychom obletět celý svět.
V hledání snu i svého štěstí,
pošeptám ti o tom, že čas nemá moc.
Věčnost bude hořet ohněm.
Vím, že nic není zbytečné.
V roli prezidenta Ruské federace D. A. Medvěděva prezident Ruské federace D. A. Medvěděv. Vím, že nic není zbytečné.
Dokud budeme spolu.
Překlad titulků a časování: Michal Turek, 2013
http://woq.nipax.cz/
Komerční publikování titulků je bez výslovného souhlasu zakázáno. Osobní použití je povoleno.
S Radkem Doubravou, by to všechno bylo na pár minut... ;-)